Subtitles downloaded from www.OpenSubtitles.org
Să vă povestesc cum a decurs ziua de azi...
Am servit o cafea la Paris, am făcut surf în Maldive...
... şi am tras un pui de somn pe Munţii Kilimanjaro.
Aaa, şi am luat numărul de telefon al unei poloneze la Rio.
Şi apoi m-am întors...
... să prind ultimul sfert de repriză al finalei N.B.A.
Şi toate astea le-am făcut înainte de prânz.
Aş putea merge mai departe, dar vreau să spun...
... că stau în vârful lumii.
Terenul este mai clar aici...
Nu a fost întotdeauna aşa.
Odată am fost un om normal, ca oricare altul.
- Bună, Millie. - O, bună, David.
Ai poze cu o mulţime de oraşe acolo.
Ei bine, dacă e să-ţi doreşti ceva, măcar să râvneşti la ce e mai bun, nu ?
Corect.
Ne vedem mai târziu.
Hei, Millie.
Stai puţin. Bună.
Am vrut să-ţi dau asta. L-am luat la o vânzare în aer liber în Plymouth.
M-am gândit că-ţi va plăcea.
Nu e în cea mai bună condiţie şi mai are câteva lipsuri, dar...
Îmi place la nebunie.
- Chiar îţi place ? - Da.
Rahat, domnul "Castron de orez".
- Mark. - Hei, ce-i asta ?
- Crăciunul a venit mai devreme ? - Mark, încetează.
- Mark, dă-i-l înapoi. - Rahat.
Priviţi ce cadou i-a făcut David lui Millie ! Nu pare a fi Turnul Eiffel ?
Dacă agiţi mai tare prostia asta, poţi auzi cum se mişcă Turnul Eiffel.
- Cine vrea să-l agite ? - E de-ajuns !
- Încetează. Dă-l înapoi. - În regulă.
Bine, îmi pare rău. Poftim.
Scuze, amice. Se pare că nu-mi cunosc adevărata forţă.
- Nu pot să cred ce nesimţit eşti ! - Glumeam doar.
- Nu a fost amuzant. - Lor li s-a părut a fi.
David ?
David, nu te du acolo. E periculos.
David, lasă-l în pace.
Haide, "Castron de orez" ! Nu te prostii !
David, întoarce-te. Haide. Las-o baltă. E în regulă !
Nu merită. Întoarce-te, te rog.
Haide, David !
Fi atent. Haide.
- E totu-n ordine. Vezi ? - Perfect. Acum vino-napoi.
- David ! - Millie, nu te du acolo !
David ! David ! Cineva...
O, Dumnezeule !
- David ! Chemaţi ajutor ! - Millie, întoarce-te aici !
Ajutaţi-l, vă rog ! David !
- Sunaţi la 911 ! - Nu-l poţi salva !
- Millie, opreşte-te ! Opreşte-te ! - David !
Şi aşa a fost când s-a întâmplat pentru prima oară.
Acum o secundă mă înecam, şi în următoarea mă trezesc în librăria din Ann Arbor.
Casă, dulce casă.
Mama m-a părăsit când aveam cinci ani.
Cât despre tata, ei bine, să zicem că nu prea era unul.
Ai întârziat. S-a răcit mâncarea.
Pe unde-ai umblat ?
De obicei, când pun o întrebare, aştept şi un răspuns. Ai înţeles ?
Hei, hei, hei... Ce ai păţit ?
Copiii de la şcoală...
David, treci înapoi, ia un mop şi şterge murdăria asta !
David !
Nu mă fă să urc la tine !
David ? Alege ce e bine !
David ! David !
Deschide uşa.
Tocmai m-am teleportat ?
Super.
M-am teleportat în librărie.
Uite... Nu, nu, nu. Nu plec nicăieri. Nu mă interesează ce spui.
Şi atunci mi-am dat seama ce mi se întâmplă.
Lucrul care tocmai s-a întâmplat, ar putea să mă elibereze.
Şi dacă mama a putut să fugă, înseamnă că pot şi eu.
Eşti în regulă.
Am vrut să-i povestesc totul.
David ?
Adică, cine m-ar fi crezut până la urmă ?
David !
M-am gândit că ar fi timpul să mă mut.
Aş dori o cameră.
Sper că n-o să provoci necazuri, nu ? Fără chestii ciudate ?
Nu. Fără chestii ciudate.
JUMPER,ORIUNDE,ORICAND
Aşa că, uitaţi-vă la mine.
Aveam un milion de întrebări, cum ar fi, "cum merge treaba asta" ?
"Cum o pot controla" ?
Am mai fost pe-acolo.
Mămico, putem vedea oceanul şi tot orizontul !
Dacă vom fi norocoşi, poate-l vom vedea şi pe King Kong.
Chiar aşa ?
- Mă ţii bine ? - Te ţin bine. N-o să te las să scapi.
Aveam cincisprezece ani.
Să fim serioşi... Voi ce aţi fi făcut ?
M-am gândit că o să-i returnez într-o bună zi.
E vreo toaletă pentru clienţi ?
Hei. Pe aici este.
Da.
Să nu stai mult.
Nicio problemă. Mersi.
O să am nevoie de o sacoşă mai mare.
Rahat.
Hei !
Am spus, fără chestii ciudate. Chiria pe două zile. Îmi eşti dator cu chiria.
E cineva ?
Poliţia şi F.B.I.-ul au trecut deja pe-aici.
- Voi de unde sunteţi ? - N.S.A. (Agenţia de Securitate Naţională)
Nu ar fi avut cum să treacă de uşă.
Seiful are închizători automate cu presiune, placate cu oţel.
- Tipul ăsta n-ar fi putut... - Să deschidă uşa ?
Nu am ştiut că am fost jefuiţi până la mujlocul zilei.
Vreau înregistrările video pe toată luna.
Şi am nevoie de numele tuturor care deţin cutii de valori în acest seif.
Asta-i ceva confidenţial. De ce ai nevoie de acele nume ?
Cel care a prădat seiful a mai trecut pe aici.
Acum, am nevoie de acele nume, şi vreau acele casete.
Astăzi.
Astfel, povestea are un final fericit.
Treaba cu "castronul de orez" era la timpul trecut, dar eu mă simţeam mai viu că niciodată.
Aşa că acum locuiesc în New York.
Dar de ce să te stabileşti într-un singur loc...
... când poţi avea întreaga lume ?
Plutea pe râu.
Dar după cum puteţi vedea, totul s-a agravat acum vreo zece minute.
Întrebarea care se pune acum, Pat, este : ce se va întâmpla cu toţi aceşti oameni ?
E nevoie de un miracol pentru a se putea ajunge la ei.
Bună ziua, dle Jones.
- Cum stau ? - Au scăzut cu şase şi jumătate.
Nu cred că veţi avea nevoie de umbrelă.
Nu poţi şti niciodată.
- Ai grijă ! - Te superi dacă stau lângă tine ?
- Nu. - Ce bei ?
Gin cu apă tonică.
Tanqueray cu apă tonică. Două, te rog.
Locuieşti în Londra ?
Taxi !
Rahat.
Omule, pute a rahat treaba asta.
Hei, am crezut că pe aici trebuie să treacă furtuna.
- Am auzit că a trecut prin Fiji. - Fiji, zici ?
Da. Sunt valuri de zece metri înălţime.
Pe bune ?
Să mergem.
De ce ? De ce ?
Pentru că eşti o monstruozitate.
Numai Dumnezeu trebuie să aibă puterea...
... de a fi peste tot, în acelaşi timp.
Unul mai puţin de care să-mi fac griji.
Daţi-l jos !
Să ne cărăm dracului de-aici.
Da ?
Am aflat ceva în legătură cu jaful de la bancă, domnule.
Voi lua primul avion.
Hei, Angelo. Ce au afcut ?
Nu prea bine.
- V-am zis că n-o să aveţi nevoie de umbrelă. - Mda. Ai avut dreptate.
Să nu fugi.
De opt ani te căutăm.
Şi... Cine sunteţi voi ?
Eu mă numesc Roland.
- Ce cauţi la mine în apartament ? - O să ajungem şi aici.
Ce fel de pungaş...
... lasa în urmă un bileţel ?
- Cred că trebuie să vorbesc cu avocaţii mei. - De ce ?
Doar nu eşti arestat.
- Adică, nu eşti de la... - Poliţie ? Nu, nu...
Oricine poate jefui o bancă.
Ce vreau să ştiu, e cum ai jefuit o bancă fără să deschizi vreo uşă.
Haide.
Sunt sigur că te poţi gândi la un răspuns.
Păi, dacă nu eşti de la poliţie...
... şi eu nu sunt arestat...
Cred că vreau să pleci.
Ai nevoie de ajutor ?
A trecut ceva timp de când nu ai mai deschis o uşă, nu ?
Ştiu foarte bine cine eşti.
Şi ştiu şi ce eşti.
Discuţia asta a luat sfârşit...
Discuţia nu s-a sfârşit...
... până nu-mi răspunzi la întrebare !
Spune-mi, cum ai rezistat atâta timp ? Ia zi ?
Cine te ajută ?
Săritori.
E cam greu să te teleportezi cu 1.000 de volţi care-ţi trec prin creier, nu ?
Perfect !
Cine te protejează ? Răspunde-mi ca să pot merge acasă.
Urăsc săritorii.
Ai crezut că poţi face asta l-a nesfârşit...
... să trăieşti, aşa, fără vreo consecinţă ? Nu ?
Întotdeauna există consecinţe.
Unde vrei să pleci, ia zi ? Eşti al meu acum.
Ai impresia că te poţi ascunde după un zid, să te duci unde vrei, să faci tot ce vrei ?
Totul a luat sfârşit !
66 grade la--
David ? David !
Tu eşti ?
David ! David ! Nu pleca !
Nu pleca. Doar... Ascultă-mă puţin.
Da ?
David...
Nu... Nu ştiu dacă am luat-o razna sau nu.
Nu prea mai am habar de nimic de la o vreme, dar dacă mă auzi...
Aşteaptă, David ! Nu pleca ! Trebuie să-ţi vorbesc !
David, dacă mă auzi, fiule...
... e în regulă.
Te poţi reîntoarce acasă...
... oricând doreşti.
Nu eşti nebun.
- Telecomunicaţiile. - Sunt Roland.
A scăpat.
Avem locurile în care a fost.
Vreau că toată lumea să fie pregătită.
Toată lumea.
Terminat transmisia!
Cine să fie fata ?
Îţi pot fi de folos ?
Mda...
Bună ziua, dnă Harris. Sunt eu, David.
David ? David Rice ?
Millie a avut dreptate. Nu ai...
Murit. Da. Nu, nu am murit.
De fapt, speram să-mi spuneţi unde o pot găsi pe Millie.
Millie... Locuieşte pe strada Morton.
La numărul 260.
- Locuieşte tot aici în oraş ? - Da...
Lucrează la barul Houlihan, lângă campus.
Asta e !
A recuperat mingea de douăzeci de ori...
Millie, am nevoie de sticlele alea.
În regulă, ai văzut-o.
Rahat ! "Castron de orez" ?
Mark ! Mark Kobold !
Îmi pare rău, omule. Nu te cunosc.
Iisuse Hristoase ! Văd cumva o fantomă ?
E cumva vreo prostie d-aia gen al şaselea simţ ?
N-am idee despre ce vorbeşti. Bine ?
Hei ! Fiţi atenţi toţi ! E "Castron de orez" !
Haide, nu vrei să bei o bere cu un vechi amic din liceu ?
- Nu sunt acest David despre care... - David ?
Hei, este "Prăjitură cu orez".
- Millie ? - Bună !
Vroiai să pleci fără să zici nimic ?
Uh-
- Scuze. Nu te-am văzut. - Nu ?
Nu cumva te-ai holbat la mine în ultimele patruzeci şi cinci de minute ?
Chiar aşa, David. De ce nu ai zis nimic ?
- Cred că eşti beat. - Nu sunt beat. Da ? N-am nimic.
Sunt 110% treaz.
Da, eşti cât se poate de treaz. De ce nu te duci să-ţi găseşti o bancă pe care să dormi puţin ?
Ce-ar fi să mă serveşti cu o băutură, iubito ? Ce zici ?
O mică palmă pe funduleţ.
Hei ! Nu !
Bateţi-vă ! Haideţi ! Bateţi-vă !
Haide.
- Mark ! - Haide, omule !
- Opriţi-vă, băieţi ! - Da !
"Castronul de orez" e pus la pământ !
Ce... Ce mi-ai făcut ?
Ciudatule !
Se pare că nu-mi cunosc adevărata putere.
Hei, ce...
- Hei... Eşti bine ? - Hei.
Da.
Unde-i Mark ?
- A plecat. - Poftim ?
Da, nu cred că o să se întoarcă prea curând.
Oh.
Sângerezi puţin.
Ar trebui să îngrijim rana.
Haide.
Deci, m-ai zărit de cum am intrat în bar ?
Poate.
Nu ştiam ce să zic.
Ce zici de : "Bună. Ce mai faci ? Nu ne-am văzut demult."
- Bună. - Bună.
- Ce mai faci ? Nu ne-am văzut demult. - Fac bine.
Tu ce mai faci ?
Ce-ar fi să trecem peste partea asta plictisitoare ?
Ştii ceva, n-am crezut că vei rămâne în oraş.
Unde altundeva să fiu ?
Aveai listele acelea cu oraşe, nu ?
Aveai de gând să călătoreşti peste tot în lume şi...
Lucrurile se mai schimbă. Cu toţii trebuie să ne maturizăm, nu ?
Deci, cu ce te ocupi ?
Lucrez în domeniul bancar.
În domeniul bancar ? Cum ai ajuns să faci asta ?
De fapt, e foarte uşor. Aproape că am "aterizat" în domeniul ăsta.
Nu ai fost corigent la matematică ?
Nu.
- Fiona, iau o pauză. - Da, desigur.
Te-ai întors, deci.
Şi acum ? La ce te gândeşti ?
Poate voi călători.
De fapt, mă gândeam să vizitez Roma.
Te gândeai să vizitezi Roma ?
Doar şti că ăsta a fost visul meu. Nu încerca să-mi faci în ciudă. Da ?
- Atunci vino cu mine. - Să vin cu tine ?
Mă rogi să merg la Roma ?
Doar dacă vrei să treci peste părţile plictisitoare.
Îl ţin eu. Îl iau eu !
- Mulţumesc. - Cum doriţi.
Da, da.
Îţi vine să crezi că acum zece ore ne aflam în Ann Arbor ?
Da.
Ce are de-aface C.I.A.-ul cu asta ?
Mă tem că e strict secret.
Chiar aşa ?
Ei bine, atunci mă tem că va trebui să văd un mandat federal.
Pentru că nu prea cred că eşti cine zici că eşti.
Desigur.
Mişto. Alt poliţist.
Deci, Mark, spune-mi ce s-a întâmplat la bancă.
Am mai spus-o odată.
Eşti un altul îmbrăcat la costum. Nu mă vei crede niciodată.
Aici scrie că ai fost teleportat în seif.
Vrei să râzi pe seama mea ? Dă-i drumu'. Râde cât vrei.
Mă auzi pe mine că râd ?
Numele fetei este Millie Harris.
S-a suit într-un avion cu destinaţia Roma acum şaisprezece ore, şi nu a plecat singură.
Deci... Ce părere ai ?
Cred că e ceva ce nu vrei să-mi spui.
La ce te referi ?
Cameră asta.
Bilete la clasa întâi.
De obicei, în viaţa mea, când totul pare prea frumos să fie adevărat...
... chiar aşa este.
- Ţi-am mai zis, lucrez în domeniul... - Bancar ?
Vezi tu, ştiu sigur că ai rămas corigent la matematică.
David, dacă nu vrei să-mi spui tot adevărul, este în regulă.
Numai să nu mă minţi.
Nu te mint cu nimic.
Nu ?
Foarte bine.
Nu pot... s-o agăţ.
Aş mânca ceva.
Ştii ceva, ai fi putut să mă inviţi cândva în oraş.
Ăsta a fost mereu numărul unu de pe lista mea.
Ştiu.
Trebuie că te pricepi foarte bine la lucrurile astea, nu ?
Să mă pricep la ce ?
Începătorule.
Habar n-ai.
- Aşteptaţi ! - Ne pare rău, dle.
- Ne pare rău. Nu. Nu se poate. - Poftim ?
- E închis. - Cum adică e închis ? Cum să fie închis ?
- Vrem doar să intrăm puţin acolo. - Nu, nu se poate. Nu, nu.
- E Coloseum-ul. Cum să fie închis ? - Nu se poate.
David, e în regulă. O să-l văd doar la exterior. E destul de bine şi aşa.
- A bătut atâta drum doar ca să intre. - Hei, haide.
Îmi pare rău, el e... Mă rog.
- Ciao. - La revedere.
Millie !
- Vino. - Ce ?
Vino. Ce zici de un tur privat ?
E închis. Nu putem da buzna în Coloseum.
Cine spune că e închis ? Uşa era deschisă.
Vrei să vezi Coloseum-ul sau nu ?
Haide.
Nu ar trebui să facem asta.
Locul ăsta-i extraordinar.
Am vrut să vezi toate astea.
Trebuie să recunoşti, merită tot riscul.
Da.
- E aşa de frumos ! - Aşa e.
Aici jos ţineau leii şi gladiatorii în cuşti ?
- Ar trebui să mergem acolo. - Nu putem coborî acolo. Accesul e interzis.
- Chiar şi când e deschis. - Nimic nu e interzis.
Poftim ?
Millie !
Şi uşa aceea s-a deschis din senin ?
- Acum s-a deschis. - Da.
Vei dori să fi văzut toate astea. Crede-mă pe cuvânt.
Pariez că merită văzut.
Poate.
Cred că scrie : "Nu intraţi".
Vorbeşti italiana ?
Nu.
- Ei bine, "L'ingresso"... - Da ?
... înseamnă : "Intraţi".
Credeam că înseamnă : "Prostii".
Ăsta înseamnă că tu trebuie să rămâi pe loc în timp ce eu dau o tură...
... şi am să deschid uşa de pe partea cealaltă.
E în regulă. O să te prinzi mai încolo.
Mmm.
Vă mulţumesc foarte mult. Următoarea apariţie va fi la ora 06:00.
Nu uita să dai bacşiş portarului.
Te superi, omule ?
Puţină intimitate, ce zici ?
- Scuze, omule. - Marele Coloseum. Un tip care se uşurează ?
Ăsta nu-i un spectacol de modă. Mă uşurez. Te superi ?
Locul e numai al tău.
Nu aş deschide uşa, în locul tău, dacă aş vrea ca prietena mea să mai trăiască.
Ce aveai de gând să faci ? S-o aduci aici jos, la un picnic romantic ?
O mică petrecere englezească ? Asta credeai că se va întâmpla ?
- Dacă te uiţi măcar urât la ea... - Te vei teleporta cu mine ? Unde ?
Credeai că eşti singurul ?
Habar nu ai, nu ?
Trăieşti aşa cum doreşti.
Crezi că poţi pleca pur şi simplu într-o mică vacanţă la Roma fără ca ei să-şi dea seama ?
Să sari peste tot...
... sari, sari, sari, sari
şi să nu se întâmple nimic ?
Ei bine, şi-au dat seama.
Nu eu.
Eu ştiam deja. Nu vorbesc despre mine, ci despre ei.
Acolo jos.
Salutare, băieţi.
Eu singur, atunci.
Asta-i ceva nou.
Bine-ai intrat în război.
Anunţaţi-mă când obosiţi, băieţi.
- Pe-aproape. - David ?
Ce se întâmplă ?
Super. Să facem cunoştinţă cu prietana ta, ce zici ?
Nu.
Cine sunt oamenii ăştia ?
Paladini. Paladinii omoară săritorii.
Eu omor paladinii. Şi cu asta-basta.
Poliţia ! Poliţia !
Poliţia !
Aşteaptă !
Tocmai am venit pe urma lăsată de tine.
Ce crezi că faci aici ? Ia zi ?
În locul tău, aş sări înapoi.
Nu ar trebui să vezi toate astea, nu ar trebui să te afli aici. Pleacă de aici !
Dacă vrei să pleci de bună voie, dă-i drumu' acum.
Poate că prietena ta e încă în viaţă.
- Hei. - Hei.
- Ce ai păţit ? - Nimic.
Să mergem. Haide. Ar fi mai bine să plecăm de aici.
Nu prea cred că nu s-a întâmplat nimic.
Ai avut dreptate. Da ? Nu ar fi trebuit să cobor acolo. Totul e în regulă.
Haide. Mai putem prinde încă deschis la muzeu.
David?
Vorbeşti cu mine ? Te rog ?
Trebuie să fie vreun taxi pe aici pe undeva.
De ce nu vorbeşti cu mine ? Te rog, vorbeşte-mi.
- Îţi voi povesti totul la hotel. Bine ? - Nu am răbdare până la hotel.
- Uite, Millie, totul e bine, da ? - Nu, nu e totul în regulă.
Nu trebuia să merg acolo.
Poftim ?
Nu înţeleg.
Nu, cred că vă înşelaţi.
- Faceţi linişte. - Îl căutaţi pe tipul de acolo.
Îmi pare rău. Ştiu că nu trebuia să mă aflu acolo în spate.
Calmaţi-vă. Calmaţi-vă.
Nu ne puteţi da un simplu avertisment... Bine, bine.
- Millie, întoarce-te la hotel, da ? - Nu...
- Nu, nu, nu suntem împreună. - Sunt cu el !
Nu o cunosc. Millie, întoarce-te la hotel.
Nu, nu.
Ţi-am spus. Vreau s-o văd pe Millie.
- Unde este cadavrul ? - Nu ştiu nimic, ai înţeles ?
Nu ştiu de câte ori vrei să-ţi repet acelaşi lucru.
Aveţi idee cât timp or să-l mai ţină acolo ?
Îl aşteptăm pe judecător.
Da, ştiu. Am aşteptat un judecător toată noaptea.
Nu vorbesc... Nu înţeleg ce zici.
Acum, ia loc, sau te calmăm noi.
- În regulă. - Ia loc !
Voi sta jos.
Ea n-are nicio legătură cu asta.
Judecătorul a sosit. Îţi vom reţine paşaportul.
Nu-ţi fă griji. Nu vei avea nevoie de el acolo unde vei merge.
Bună, David.
Ai cam treizeci de secunde înainte să intre cineva pe uşa aceea. Ai priceput ?
Trebuie să pleci de aici.
- Scapă de fată. Dacă e cu tine, e moartă. - Mamă.
- Douăzeci de secunde, David.
Mamă ! Mamă !
Hei !
Millie.
S-a rezolvat totul. Eşti bine ?
Da. Hei.
- Sunt liber să plec. - Ţi-au dat drumul aşa pur şi simplu ?
- M-au lăsat să plec. - Aşa, pur şi simplu ?
Pur şi simplu. Să mergem.
Dacă ţi-au dat drumul, de ce fugim ?
Pentru că au pus accent pe faptul că trebuie să părăsesc oraşul de urgenţă.
- Dar ce ţi-au zis ? - Mi-au pus unele întrebări.
- Timp de opt ore ? - Aveau o mulţime de întrebări de pus.
Chiar vreau să te cred. Dar faci ca totul să fie extrem de dificil.
Ai încredere în mine. Să mergem.
Hei.
Ne poţi lua ? Da ?
Treci în taxi, Millie. Millie, urcă în maşină.
Te rog. Urcă, te rog, în taxi.
Asta-i a ta.
Îţi aminteşti când ţi-am zis că nu e nevoie să-mi spui tot adevărul ?
Ei bine, m-am răzgândit.
Ce ai în rucsac ?
De unde îl ai ?
Nu vreau să te mint.
Dar nici adevărul nu vrei să mi-l spui.
Nu pot să merg acum cu avionul cu tine, Millie.
Doar până aici putem merge împreună.
Spre Detroit ?
Roland.
L-am pierdut, dle.
- Câţi ai trimis ? - Doi băieţi.
- Ţi-am zis să-i trimiţi pe toţi. - Păi, ai zis că doi ar fi de-ajuns...
... dar nu l-au prins.
Ca şi cum ar fi ştiut că venim după el.
Căutăm prin împrejurimi acum.
Să mă ţi la curent. O să merg pe altă pistă.
William Rice ?
Da.
I.R.S. (Fiscul)
Am putea să discutăm înăuntru ?
Eu nu trebuie să cer nimic. Ar însemna să fiu la cheremul cuiva.
Deci, despre ce este vorba ?
Fiul tău. David.
De ce ? Are probleme ?
Ne-am înţelege mult mai bine dacă mă laşi pe mine să pun întrebările.
Când ţi-ai văzut ultima dată fiul ?
Acum opt ani de zile.
Opt ani ?
Corect.
Ştii ceva de prietenii lui ?
Pot lua legătura cu careva ?
Nu prea avea prieteni.
Aş dori să vorbesc şi cu mama sa.
Da, şi eu. Dacă o găsiţi, salutaţi-o din partea mea.
Ea e ?
Mary Rice. Cel puţin ăsta era numele ei când a plecat.
Când ai văzut-o ultima oară ?
Ne-am despărţit când băiatul avea cinci anişori.
Cinci.
De atunci, nu am mai auzit nimic de ea.
Dacă aud ceva, să fiţi sigur că vă anunţ.
- Nu, n-o vei face. - Nu. N-am s-o fac.
Ai văzut ce mişcări speciale poţi face cu chestia asta ?
E un control mai bun acum, şi dacă... apeşi de două ori.... Ai văzut ?
Ai zis ceva ?
Trăieşti încă, nu ?
- Sunt lovit ! - E mort.
- Ce ? Extraordinar. - Mai sunt mulţi ?
Sunt cu sutele. Sunt pe urmele a zece din ei. De ce-ţi pasă ? Sunt mult mai mulţi.
- Cum rămâne cu restul ? - Ce e cu restul ?
Cum ţi-am spus, îi vânez.
- S-o luăm de la capăt. - Deci cine sunt tipii ăia ?
Ţi-am mai spus. Sunt paladini.
Da, mi-ai zis cum se numesc. Dar nu mi-ai zis ce vor.
Păi, e foarte simplu, nu ? Ne vor morţi.
- Încă nu ţi-ai dat seama de asta ? - Ba da, şi chiar foarte bine.
- Bine. Mă bucur. - Da. Mersi.
- Te superi dacă... - De ce ?
Pentru că putem face absolut orice dorim.
- Vrei te rog să... - Sunt lovit !
Super. Mersi.
Chiar nu înţelegi, nu ?
Paladinii omoară săritorii de ani de zile.
Încă din antichitate.
Sunt fanatici. Nu e ca o slujbă, e vorba de ceva religios.
Inchiziţia. Vânătoarea de vrăjitoare. Tot ei au fost.
Sunt deştepţi. Sunt rapizi şi organizaţi.
Indiferent ce s-ar întâmpla, omoară pe oricine le-ar sta în cale.
Cum ar fi familia ta. Prietenii tăi.
Pe mica ta prietenă din excursia de la Roma.
Sunt morţi. Absolut toţi.
Obişnuieşte-te cu asta. E doar o problemă de timp.
Îmi iau ceva. Vrei şi tu ceva ?
El este tatăl tău.
Îmi pare rău. Am stat de vorbă cu el, dar nu a vrut să înţeleagă.
Ce încăpăţânat poate fi. Nu înţeleg cum l-a găsit mama.
Cineva să caute ajutor !
- Acum ! - Ce s-a întâmplat ?
Ce se petrece ?
Aduceţi targa.
Eşti bine ? Stai nemişcat.
Nu-i simt pulsul.
Ce dracului s-a întâmplat aici ?
Oh!
Mark.
- Iisuse Hristoase. - Ce i-ai spus ?
- Cum de ştiau de Ann Arbor ? - Nu mă atinge.
- Cui i-ai spune ? - Stai dracu' departe de mine.
Era un tip negru cu părul cărunt ? Se numea Roland ?
Răspunde-mi la întrebare...
... sau îţi dau drumul din vârful Munţilor Everest, ai priceput ?
- Ce ? Ce ? - Ce i-ai spus ?
Eu nu... Ce ? Ce să spun ?
Ştiu că i-ai spus despre casă, nu ?
Ştiu că i-ai spus despre Ann Arbor. I-ai spus şi despre Millie ?
I-am spus totul.
De ce ? De ce-ai făcut asta ?
De ce nu ?
Cine eşti tu ?
Unde s-a dus paladinul ?
- Să înoate. - În Pacific ?
Nu. De fapt, în Atlantic. Rechinii mai drăguţi dau ocol Cubei.
Ce ai de gând să faci ?
- Lasă-le acolo ! - De fapt, aş dori să împrumut unele chestii.
Stai departe de zid, am zis !
O să-ţi scot ochii din orbite.
Trebuie să-l găsesc pe Roland.
Nu, nu trebuie. Nu, nu trebuie.
- Am la dispoziţie numai opt ore. - Opt ore ?
E o fată... Avionul ei aterizează în opt ore.
Crezi că te va ajuta aia ? E veche de patru ani.
Vrei să te duc înapoi pe vremea liceului ca să poţi învăţa şi tu ceva ?
Îl caut de zece ani. Uită-te la asta. Priveşte.
Vezi asta ? E de la prima întâlnire în Nepal.
Să fi văzut ce mi-au făcut la Praga.
Las-o baltă. Uită de Roland.
Nu-ţi mai pierde vremea.
Lasă totul în seama mea.
- Te superi ? - Priveşte.
Puţină intimitate se poate, te rog ?
Ştii, asta e locuinţa mea, aşa că...
Doar... întoarce-te.
Da.
Mă gândeam că poate dacă am lucra împreună...
... am putea să-l prindem.
Poftim ? Adică, noi doi ?
- Da. - Ca o echipă ?
Da.
Îmi pare rău, dar nu prea mă joc bine cu alţii lângă mine.
Fă-mi o favoare, da ? Să nu te mai prind aici când mă-ntorc.
Găseşte o stâncă. Ascunde-te sub ea. Şi rămâi acolo.
"Joi woo", frăţioare.
Adică, "la revedere" în chineză.
Da. Nu. Am vrut să te sun. Pe bune. Chiar vreau să-mi fac tatuajul.
Nu mă poţi urmări la nesfârşit.
De fapt... Sunt cam singurul care pot.
Da, ce norocos mă simt.
De ce mergi ?
Adică, cunosc Tokio-ul foarte bine. Am fost de multe ori pe-aici.
Ştii ceva, câteodată îmi place să mă plimb. Mă face să mă simt un om normal.
Ai citit vreodată "Echipa Marvel" ?
Da, am citit. Aşa şi ?
Doi supereroi care-şi unesc forţele într-o bătălie.
Înţeleg ce ai de gând. Dar nu mă convingi.
Pentru binele tău, du-te acasă.
- Trăieşti într-o peşteră. - Se numeşte bârlog.
Şi care-i ideea ?
Ziceam şi eu, aşa. Se pare că avem ceva în comun.
Şi ştiu unde să-l găsesc pe Roland.
Deci, o facem odată sau nu ?
Scuze. S-a blocat acceleraţia.
- Cât de subtil. - Doar n-o să te las singur, nu ?
Ar fi cazul să te ţi bine, fiule.
A fost cât p-aici.
N-a fost rău.
Cred că are două tone, cel puţin. Cum te...
Dacă se mişcă, o pot teleporta.
De fapt, am cunoscut un săritor odată, nebunu' dracului...
... a încercat să teleporteze o clădire întreagă.
- Dar nu v-a mai încerca asta vreodată. - De ce nu ?
Pentru că a murit. L-a omorât încercarea asta.
Totuşi a reusit s-o mişte puţin.
Cam de când faci treaba asta ?
- Ce să fac ? Să conduc ? - Nu. Să te teleportezi.
De la cinci ani.
- Cinci ? - Da.
Şi cum ai ţinut secretul departe de lume ?
- Adica de părinţii tăi. - E foarte uşor când nu sunt prin preajmă.
Unde erau ?
Nu prin preajmă.
Ştii, mama mea... a plecat când aveam cinci ani.
Ştiu cum e atunci când nu, ştii tu...
Tatăl meu, a...
Te-am întrebat eu ceva de familia ta ?
Adică, parcă am fi la vreo emisiune de-a lui oprah, sau...
Griffin, numai am răbdare. Trebuie să plec.
Trebuie să aterizeze dintr-o clipă-n alta. Am nevoie de un răspuns.
Asta e, nu ? "Echipa Marvel", acum ori niciodată.
O singură lovitură şi gata, nu ?
Ştii tu, o salvăm pe ea, îl omorâm pe el. Şi am terminat.
În regulă, omule păianjen.
Hei !
Pentru a intări regulile de securitate a bagajelor ...
Aeroportul Internaţional din Detroit are rugămintea...
... să ţineţi bagajele aproape de dumneavoastră în permanenţă.
Pasagerii zborului cu numărul 427 spre Cleveland sunt aşteptaţi la poarta cinci.
- Hei. - Avionul de la Roma a aterizat acum o oră.
O, nu.
Nu ai verificat zborul ?
În regulă, trebuie s-o găsim.
Tu du-te s-o cauţi. Eu caut arme. Ne întâlnim la bârlog.
- Ai înţeles ? - În regulă.
La ce te uiţi ?
Bau !
Hei. Sunt David, prietenul lui Millie. E aici ?
Ultima dată parcă era cu tine.
Hei. Prietenul tău a trecut pe-aici.
- De cine vorbeşti ? - Negru, cu părul cărunt. Tocmai a plecat.
- Iisuse. - Hei.
David...
Ce dracului cauţi aici ?
Te-am sunat, dar n-ai răspuns.
- Aşa că ai dat buzna aici ? - Păi, am vrut să văd dacă eşti bine.
Nu, David. Nu sunt bine. Am fost părăsită în aeroportul din Roma.
Îmi pare rău.
Îţi pare rău.
Îţi mulţumesc.
Cred că ar fi cazul să pleci.
David, trebuie să pleci !
Haideţi. Grăbiţi-vă. Nu avem mult timp la dispoziţie.
Ce ? Ce ai de gând ?
David, ţi-am zis să pleci.
Ce? Cum "ce" ?
- Nu lucrez în domeniul bancar, bine ? - Pe bune nu lucrezi ?
- Banii proveneau totuşi dintr-o bancă. - Da.
- De fapt, din mai multe bănci. - Vrei să-mi zici că eşti spărgător de bănci ?
Într-o mică măsură...
Vrei să pleci odată din casa mea ?
Millie, îmi pare rău.
O, Dumnezeule.
- Regret nespus, dar trebuie să plecăm. - Du-te. Lasă-mă în pace.
Haide.
Poate să doară puţin, da ?
- E în regulă. - Unde mă aflu ?
Ai încredere în mine, da ?
- Nu-ţi voi face niciun rău. - Nici să nu te apropii măcar.
- Millie. - Nici să nu te apropii măcar.
Am să-ţi explic totul, da ? Am să-ţi explic absolut totul.
Aici.
Doar rămâi unde eşti, da ? Rămâi chiar acolo.
- David ? - Grăbeşte-te. Se închide.
Griffin.
Trebuie să-ţi spun ceva.
- Ai găsit-o ? - Ceva te va scoate rău din sărite.
- Să mă scoată din sărite ? - David.
Ce-i asta ?
- David ? - Ce caută ea aici ?
- Aici nu-i vreun bar, să ştii. - Ce se petrece ?
- Stai acolo. - Vrei să vezi vârful Everest-ului ?
- Am încercat să-ţi spun. - Nici măcar baza muntelui ?
- Poftim ? - Griffin, ascultă-mă...
Asta am încercat să-ţi tot spun.
Aducând-o pe ea aici, vor putea să te depisteze. Au un dispozitiv.
- Pot ţine deschise uşile pe care le lăsăm în urmă. - Ce tot vorbeşti ?
Vreau să spun că pot veni pe urmele noastre oriunde.
Şi tu ai adus-o aici.
- Rahat. - Sunteţi doi ?
David, ce se petrece ?
Millie, Millie, rămâi aici.
Nu. Nu !
- Ce ai făcut ? - Griffin...
- Unde duce chestia asta ? - Trebuie să plecăm.
David, ce ai făcut ?
Rahat.
Mamă ?
Mersi că m-ai dus la prietenul tău.
Aşteaptă, aşteaptă. De ce-mi faci aşa ceva ? Nu ţi-am făcut niciun rău.
N-am făcut rău nimănui.
Nu încă, dar o vei face.
Mai devreme sau mai târziu, toţi o să deveniţi răi.
Şi dacă eu sunt diferit ?
- Nu eşti cu nimic diferit. - Eu sunt diferit.
- Bau ! - Mişcă !
E timpul să te trimit acasă la mămica.
David ?
Millie.
David ?
Millie, pleacă de aici. Fugi, ai înţeles ?
Millie. Fugi, Millie !
Te eliberez ca să mă poţi scoate de aici.
Super.
Drăguţ !
Mă poţi duce de aici acum, te rog ?
Bine. Te duc.
Te voi lăsa în pace.
E exact aşa cum ai crezut.
Încă de când aveam cinci ani.
A fost vorba numai de tine.
Te rog, scoate-mă de aici.
Trage aer în piept.
Am reuşit. I-am prins acolo.
Fără dispozitiv sunt terminaţi.
Nu. Millie.
- Am prins-o ! - Nu !
Millie.
Amice...
Rahat. Nu... nu m-am aşteptat la asta. Nu... N-am ştiut.
Acum ei trebuie să vină la noi.
Stingeţi focul ăsta.
Ce-i aia ?
- Ce ? - Ce faci ?
Nimic. Mă gândeam să joc popice.
- Poftim ? - Ce ? Roland e acolo cu toată haita.
Mă întorc acolo şi voi pune capăt la tot. Ce credeai ?
- O să-i arunc în aer... - Da, dar Millie e acolo cu ei.
Păi, da, mai e şi asta.
- Trebuie... Trebuie s-o salvez. - Ce ?
Griffin, din cauza mea e acolo. Ai înţeles ? Tu...
- Nu poţi să... - Ce ?
Trebuie s-o scoatem de acolo. Trebuie s-o scoatem.
Te-am auzit ! Nu sunt surd. Înţeleg ce spui.
- În regulă. Păi... - Mare păcat. Chiar e.
Dar ştii ceva ? Cu toţii trebuie să facem anumite sacrificii odată şi odată.
Unde-i detonatorul ?
Nu prea te văd dispus să faci unul.
Ştii ceva ? Eu am făcut.
Ai înţeles ?
Când aveam cinci ani.
A intrat în casă şi mi-a ucis părinţii.
David, David.
Da ?
Înainte să scăpăm situaţia de sub control, hai să discutăm.
Ce zici de locu' ăsta de discutat ? Ai înţeles ce-am vrut să zic ?
Nu te pot lăsa să faci aşa ceva.
Fi atent, David. Dacă mai atingi detonatorul, te omor. Ai priceput ?
Dă-mi detonatorul, David !
- Dă-l înapoi ! - Îmi pare rău, Griffin !
Dă-mi-l înapoi !
N-o fă.
Mişcare greşită.
- Hei !
O, rahat.
Doamne, urăsc Cecenia.
Unde te-ai dus ?
Ei bine, frăţioare, se pare că joaca s-a terminat.
Vechiul truc cu electricitatea. Frumoasă mişcare.
- Mersi. - Dă-mă jos ca să rezolvăm treaba, da ?
Ştii, nu trebuia să se întâmple aşa.
Sunt cinci de-ai lor acolo. Dacă te întorci, eşti mort.
M-ai auzit ? Nu-i poţi învinge !
Dă-mă jos, David ! Vei muri dacă încerci să faci asta de unul singur.
Nu eşti vreun erou, David !
Eşti un săritor ! Nu salvezi fete la ananghie !
Încă n-ai priceput ?
Dă-te la o parte !
- Mişcă ! - Ai grijă !
L-am prins !
Nu !
Rahat.
Sunt unele lucruri pe care nu le poţi teleporta, David.
Doar Dumnezeu ar trebui să deţină această putere.
Nu tu, David.
David, îmi pare rău pentru ce ţi-am spus mai devreme.
Trage aer în piept.
David. Hei. Hei.
David ? Hei. Hei.
David !
Rahat. Îmi pare rău.
- Tu... - Îmi pare rău.
Ce caută maşina mea de spălat vase într-o librărie ?
Oh.
David !
- Sunt impresionat. - Rămâi aici, bine ?
Poftim ?
Ai evoluat mult de la spartul de bănci.
Ţi-am zis că sunt diferit.
Aş fi putut să te las în mijlocul rechinilor.
Bună.
Te pot ajuta cu ceva ?
Mary e... e aici ?
Hei, mamă.
Scumpo, ce-ar fi să aştepţi sus în cameră ?
Bine.
Ştii, nu mi-a fost uşor să te găsesc.
Nu ar trebui să te afli aici.
Deci este adevărat.
Eşti de-a lor.
Da, e adevărat.
Aveai cinci ani când te-ai teleportat prima dată.
Aveam de ales între...
... să te ucid, sau să te părăsesc.
Aşa că ai plecat.
- Ca să te protejez. - Aveam cinci ani.
Am făcut ceea ce a trebuit să fac.
Tot timpul m-am gândit la tine. În fiecare zi.
Deci eu sunt un săritor. Iar tu, un paladin.
Aşa este.
Şi acum ?
Îţi dau un mic avans la pornire, fiule...
... pentru că te iubesc.
Mult noroc.
Hei.
- Eşti bine ? - Da.
Eşti sigur ?
Da, sunt.
Bine.
Pentru că mi-e frig. Putem merge într-un loc mai călduros ?
- Unde vrei să mergem ? - Uimeşte-mă.
Traducerea şi adaptarea : streszău - www.titrări.ro Š 2008
Best watched using Open Subtitles MKV Player